Kerran bossa novan maassa asui tyttö nimeltä Isabella.
Kun hän syntyi, jumalat tekivät hänestä epätavallisen kauniin,
mutta unohtivat korjata yhden pienen vian: Matkapahoinvoinnin.
Vanhemmat kokeilivat kaikkea.
Perinteistä lääketiedettä, järjestäytynyttä uskonnollisuutta,
vaihtoehtouskonnollisuutta.
Mikään ei auttanut...
kunnes Yemanja,
meren jumalatar, sääli lasta ja antoi hänelle lahjan.
Hän ei jaksanut leikkiä ystäviensä kanssa,
ja Isabella viettikin päivänsä keittiössä perheen kokin kanssa.
Hänestä kasvoi ujo, mutta hurmaava tyttö,
joka osasi sulattaa miesten makuhermot ja sydämet.
Isabella uneksi matkaavansa maailmalle ja tulevansa kuuluisaksi.
KEITTIÖMESTARI SAA TÖITÄ
Mutta kun hän näki komean Toninhon, unelmat jäivät unholaan.
Se oli rakkautta... ensi puraisulla.
He rakastuivat hullun lailla, ja ajattelivat, että mikään ei voinut erottaa heitä.
Isabellan eksoottisten ruokalajien avulla Tonihnon ravintolasta tuli Brasilian suosituin.
Isabella teki kaiken työn.
Toninho sai kaiken kunnian.
Ja vaikka Isabella sai työtarjouksia ympäri maailmaa, hänen unelmansa
kuuluisuudesta sulivat Toninhon vastustamattomassa syleilyssä.
Isabella hallitsi matkapahoinvointiaan hallitsemalla matkailuaan.
Jos hän sai aina ajaa ajoneuvoa,
olla viejänä tanssiessa,
jos hän pysyi aina päällimmäisenä,
kaikki oli hyvin.
Mutta joidenkin miesten pitää aina saada olla miehen osassa,
mitä hyvänsä siitä seuraisikaan.
Isabella!
Isabella! Olen mies!
Minun täytyy joskus päästä päällimmäiseksi!
Anna minulle voimaa, Yemanja. Anna minulle voimaa jättää hänet.
Ja Bahia!
Hänen rukouksiinsa vastattiin.
Ja näin alkaa tarinamme rakkaudesta,
matkapahoinvoinnista
ja ruoanlaittotaidosta.
Isabella!
Huomio, hyvät matkustajat.
Varigin lento 732 Rio De Janeirosta on juuri laskeutunut.
- Ole kiltti, pyydän. - Ei onnistu mitenkään.
Kuule, nainen, miltä planeetalta oikein olet?
Brasiliasta.
Hei.
Hei, olen Isabella.
Monica Jones odottaa minua.
Ai niin, tietenkin.
Valitettavasti neiti Monica on estynyt.
Estynyt? Miten niin estynyt?
Voi, ei se ole mitään vakavaa. Siis hänelle.
Hän palaa parin päivän kuluttua. Hän jätti sinulle avaimen.
Kiitos.
Oletko tuntenut Monican kauan?
Kyllä, lapsesta asti. Mutta hän lähti.
- Bahia ei ole ollut sama ilman häntä. - Sen kyllä uskon.
En voi käyttää hissejä. Kävelen.
Hyvä on.
Kiitos.
Ei kestä.
Yemanja, meren jumalatar, joka täytät kalaverkkomme joka päivä.
Hyväksy lahjamme.
- Oletko nähnyt Isabellaa? - En, viimeksi eilen illalla.
- Onko jotakin vialla? - Serafina, missä Isabella on?
Mene pois!
Hei, hei! Odota, odota!!
Olet kalastajan poika. Sinun pitää antaa Yemanjalle lahja.
Hän suo sinulle aina parhaat kalat.
Painu helvettiin, Yemanja!
- Hyvää huomenta. - Hyvää huomenta, neiti Oliveira.
- Voinko soittaa taksin? - En käytä takseja.
- Kiitos. - Ette tietenkään.
Anteeksi. Hän ei ole enää johtaja.
Onko teillä avoimia työpaikkoja keittiössänne?
- Astioidenpesuako? - Ei. Olen keittiömestari.
Tietysti olet, kultaseni. Ja minä olen Jeanne Moreau.
Teen loistavaa turskaa, olen kuuluisa
kookoksessa marinoidusta hummeristani, passiohedelmädipin kera.
- Entä kalaa ja ranskalaisia? - Anteeksi?
Kalaa ja ranskalaisia. Suosituin ruoka täällä torstai-iltaisin.
Kyllä, osaan tehdä kalaa ja ranskalaisia, ehkä maustetussa...
Meillä ei ole avoimia työpaikkoja.
- Tai ilman mausteita. - Ei todellakaan ole työpaikkoja.
APUA TARVITAAN
Paskat!
Monsieur Laroche?
- Olen Isabella. Isabella Oliveira. - Entä sitten?
Olin keittiömestarina Yemanjassa. Muistatteko?
Ai niin, Brasiliassa. Muistan.
- Mutta pelkäänpä... - Annoitte minulle käyntikorttinne.
Kerroitte minulle mahdollisesta opettajan työstä.
Mutta en voi palkata noviiseja.
Muistatteko mausteisen meren herkut -keittoni?
Äyriäisiä mitä parhaimmalta tuoksuvassa liemessä,
maustettu tulisilla chilipippureilla.
Intohimon ruokaa. Jumalien ruokaa.
Mutta on liian myöhäistä. Lukukausi on juuri alkanut.
Ehkä ensi vuonna?
Paniikkihäiriö. Kohokas lässähti kokoon... taas kerran.
Kurssi on avoin, ja kestää kaksi viikkoa.
Eihän sinua varmaan kiinnosta. Vai mitä?
Mitä on tapahtunut? Missä kalat ovat?
Sinun ei pitäisi kirota Yemanjaa!
Hyvää huomenta. Olen Isabella Oliveira, uusi opettajanne.
Olen kotoisin Bahia-nimisestä paikasta, koillis-Brasiliasta.
Siellä laitamme ruokaa aivan ainutlaatuisella tavalla.
Siispä en aio antaa teille reseptejäni.
Näytän teille, mikä minua innostaa, ja toivottavasti löydätte oman inspiraationne.
Minusta hyvän kokin pitää osata tuoda tunteensa ja kokemuksensa
luomistapahtumaan.
Aloitetaan intohimostani:
Chilipaprikoista.
Niitä on Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, ja oli jo ennen Kolumbuksen tuloa.
Ottakaa ne käteenne. Huomatkaa värit.
Nyt, nuuskaiskaa.
No niin, mitä haistatte? Miten kuvailisitte tunnetta?
Mitä sinä sanoisit?
Haistan...
kävelyretken rannalla, kuutamon loisteessa, Acapulcossa.
Milloin sinusta tuli runoilija?
Mitä minun pitäisi sanoa, Esther? Että se haisee kasvikselta?
Tässä on suosikkini, malagueta -paprika.
Älkää antako pienen koon hämätä. Tulisuusasteikolla se saa kympin.
Mutta rakastan eniten sen tuoksua.
Sen aromia.
Ja sen antamaa makua ei voi koskaan unohtaa.
Kun käsittelette chilipaprikoita, muistakaa kastella sormet öljyssä,
niin ne eivät polta ihoanne.
Chilin pehmeä maku löytyy kasviksen ulkopuolelta.
Polttavat osat ovat keskellä ja siemenissä.
Sieltä se tulisuus tulee.
Olen pahoillani.
Olen ihan kunnossa. Ihan totta, olen ihan kunnossa.
Päätämme illan lähetyksen kirjailija Claudia Hunterin ajatuksiin,
jonka uusin teos on 'Naiset, jotka rakastavat vihaamiaan miehiä'.
Naiset, jotka rakastavat kehnoja miehiä. Oletko yksi heistä?
Rakastatko jotakuta, joka pompottelee tunteitasi?
Oletko epätoivoisesti koukussa komeaan, hurmaavaan riikinkukkoon,
joka on ihana rakastaja, mutta pitää sinua piilossa pimeässä keittiössä?
Pää kiinni.
Menkää kotiin, menkää kotiin. Kristus.
Meillä ei ole kalaa, asiakkaita eikä keittiömestaria. Ottakaa mitä vain on jäljellä.
Kiitos, herra Toninho.
Hei, kaveri, älä nyt ole tuollainen.
Ave Maria! Katso maalausta.
Kaikki kalamme, siellä ne ovat.
- Olet juovuksissa. - Mutta siellä ne ovat!
Toninho, kalastajat ovat vihaisia, se on merkki.
Sinun täytyy esittää Yemanjalle anteeksipyyntö.
Mitä hän antaa, hän voi ottaa poiskin. Voit menettää ravintolasi.
Hän ei antanut ravintolaa, rakensin sen omin käsin, joka sentin!
Tämä on koko elämäni, tämä ja Isabella. Kukaan ei vie sitä minulta.
Toninho, mikä ihme ajoi sinut tekemään sen mitä teit?
Tarkoitan, jos mies todella rakastaa vaimoaan, hän ei saa jäädä kiinni.
- Se on tunteetonta. - Eikä kovin fiksua.
Olette ystäviäni. Miksi teette oloni pahemmaksi?
Minulla on ikävä Isabellan kookoskatkarapuja.
Ja hänen punhetinhas -herkkuaan.
Yemanja, tuo hänet takaisin luokseni.
Anna minulle merkki, vinkki. Puhelinnumero, tai minä...
- Milloin aiot raahata perseesi tänne? - Monica.
Allekirjoita tähän.
KRIMINAALILAITOS
- Izzy! - Monica!
- Vihdoinkin vapaa! - Sinua oli ikävä.
Kiitos Estèe Lauderin, olen vihdoin vapaa!
- Ei hän ollut edes sievä. - Oletko varma?
Kiusaan vain. Hänhän on mies. He eivät ole samanlaisia kuin me.
Uskollisia, romanttisia, valikoivia.
He ovat kuin luontokanavien eläimet: Naimista, naimista!
- Se on inhottavaa. - Tiedän.
Mitä teit? Miksi olit vankilassa?
- Eikö Nikos kertonut? - Ei.
Muistatko Dominicin? Hän sanoi haluavansa naisen, joka antaa hänelle perheen.
Laitoin huumausainetta hänen läksiäisjuomaansa ja maalasin hänet.
Käytin hänen ruumistaan maalauskankaana, aatamin asussa.
Se on kaunis. Bahiassa sinulle olisi annettu mitali.
En voi uskoa, että se pirulainen kehtasi nostaa syytteen.
Minulla oli sinua ikävä.
- Särjit sydämeni, kun lähdit Bahiasta. - Entä minä? Entä minä?
Ei se ole minun vikani. Olet paras ystäväni.
Muistatko, kuin oudot kaksoset: Oksenteleva tyttö ja mekkoa pitävä poika.
Mutta isä joutui palaamaan Amerikkaan, hyvästi Bahia.
Diivan piti oppia olemaan yksin.
En ole koskaan ollut yksin.
Yhtenä päivänä olin lapsi vanhempieni kotona, ja seuraavana Toninhon vaimo.
No, nyt ystäväiseni, saat oppia olemaan yksin.
Mutta olen niin yksinäinen, etten voi edes kokata ajattelematta Toninhoa.
Eilen tunnilla haistoin malagueta- paprikaa ja melkein leikkasin sormeni irti.
Jos rakastat häntä niin paljon, anna hänelle anteeksi ja mene takaisin.
Keittiön vangiksi, kun hän flirttailee naisten kanssa! Ei!
Minun ja Toninhon juttu ei ole rakkautta. Se on kirous.
Jos haluan aloittaa uuden elämän, minun pitää unohtaa hänet,
henkisesti ja fyysisesti!
Okei. Oletko vakavissasi tästä kirousjutusta?
Olen.
Hän vainoaa minua.
Sitten voimme tehdä vain yhden jutun.
Isabella, mikä kesti niin kauan?
- Hei. - Voin auttaa sinua, mutta varoitan,
et voi kääntyä takaisin.
Yemanja vie rakkautesi meren pohjaan, etkä enää koskaan rakasta Toninhoa.
- Oletko valmis siihen? - Oletko valmis siihen?
Olen.
Okei. Sinun pitää toimia seuraavalla tavalla.
Etsi neljä lihavaa mefistofelia-rapua,
artisokan sydän,
kaksi kypsää emimangoa, 12 tippaa keskiyön sadetta...
Mustan kukon sulka.
Kahden keitetyn monnin silmät.
Ja lopuksi ripottele päälle hänen poltetun valokuvansa tuhkat.
Salli minun.
Miten olisi tämä? 'Kummasta sukupuolesta pidän?' Esittelemme vieraita joka päivä,
ja raadin pitää arvata, ovatko he homoja vai heteroita.
- En katselisi sellaista. - En minäkään.
Pahus, Cliff. Haluan kello 7.30 ohjeman, joka voittaa Xenan katsojaluvut.
- Löydän jotakin, Alex, lupaan sen. - Joo, paras olisi!
Kiitos...
Luoja, inhoan elämääni.
- Kiitos. - Ei mitään.
Hyvää huomenta.
Kiitos.
SAN FRANCISCON KULINAARINEN KOULU
Huomenta. Olen Isabella Oliveira. Tervetuloa tunnille.
Näen täällä tänään monia uusia kasvoja.
Voi Luoja, oletko ihan pimeä? Olet hullu!
Kaveri, voitko viedä minut tuonne?
Voi Kristus.
- Siinä ei ole osoitetta, mies. - Tiedän. Onko se ongelma?
Murskatkaa valkosipulinkynsi huhmarella, ja lisätkää suolaa tuntoaistin mukaan.
Ajan myötä sormenne oppivat tuntemaan juuri oikean määrän.
Sinun täytyy kokeilla useampia ovikelloja kuin myyntimies.
Paistakaa paprikat, sipulit ja tomaatit kevyesti dendê -öljyssä.
Sitten lisätään liemi.
Ja kun se alkaa kiehua, lisäämme katkaravut.
Ne ovat kypsiä, kun ne muuttuvat vaaleanpunaisiksi ja kiertyvät hieman.
Eikö olekin kaunista?
Lopuksi laittakaa ne kauniiseen tarjoiluastiaan,
ja ripotelkaa koristeeksi hieman korianteria.
- Kiitos. - Ei mitään.
Voilà! Muqueca de camarão.
Ja muistakaa: Viimeinen ja tärkein ruoan ainesosa on se,
että jaatte sen rakkaan ihmisen kanssa.
Minun mielestäni se saa ruuan aina maistumaan paremmalta.
No, siinä kaikki. Kiitoksia.
- Onko se sinulle liian tulista? - Ei.
Ei...
Se on vain... uutta.
Voinko puhua kanssasi hetken?
Jos soitit jokaiselle luettelon Monica Jonesille, hänellä on kai salainen numero.
Mutta tyttö on ainutlaatuinen. 178-senttinen, letit, upeat sääret, ja hän on mies.
San Fransiscossa se ei ole ainutlaatuista.
Ennen tuntia en tiennyt ruoanlaitosta muuta kuin 'poista folio ja laita mikroon.'
En ole koskaan nähnyt vastaavaa. Koko huone oli haltioissaan.
- Missä opit sen kaiken? - Olin keittiömestarina mieheni ravintolassa.
- Onko se liian painava? - Ei, jaksan kyllä.
No, joka tapauksessa, jätin hänet.
Miehesi?
Hienoa! Siis tarkoitan, miksi?
Sanotaanko, että hän tukahdutti minua.
Kuinka kukaan voi tukahduttaa sinua?
Sinä olet niin... kuten ilma, kuten tuuli, kuten kala.
Ei... ei kuten ka...
- Tule, haluan kertoa ideastani. - En voi.
- Kaikki on hyvin. - En voi, ihan totta.
Tule vain, kaikki hyvin.
Oletko kunnossa?
- Kärsin matkapahoinvonnista. - Kun minä hermostun, saan hikan.
Odotahan hetki.
Niin? Hei Alex, tein sen!
Minulla on idea. Tulen heti luoksesi. Tulet rakastamaan sitä.
Okei, mitä mieltä olet? Ruoanlaitto-ohjelma.
Aivan kuin kurssilla. Reseptisi, tyylisi, kaikki aivan kuin haluat.
Miltäs tuntuu?
- Ruoanlaitto-ohjelma kello 7.30? - Vaimonne. Matkatoimisto on puhelimessa.
- Miksipä ei. Kaikkihan laittavat ruokaa. - Eivätpä. Kaikki syövät ruokaa!
- Ei kukaan halua katsella kokkausta. - Alex, odotahan sekunti.
Alex, tässä on keittiömestari Isabella Oliveira.
Isabella, tässä on TV-aseman päällikkö, Alex.
Hei.
Terve.
TV-ohjelma!
Pyhä jysäys!
- Kuka yskii? - Tuottajani.
Cliff Lloyd, Monica.
Hei.
Aika kiva kämppä, Monica. Se on hyvin... taiteellinen.
Ihmeellistä, saat sen kuulostamaan loukkaavalta.
Anteeksi.
- Sain hänet hermostumaan. - Ei, et suinkaan.
No, Cliff, millainen ohjelmasta tulee?
Juuri sellainen kuin Isabella haluaa.
Miten suloista.
Onko hän varmasti tuottaja?
- Anteeksi? - Niin?
- Miksi kaikki on niin kirkasta? - Olemme TV: Ssa.
Tiedän, että olemme TV: Ssa.
Mutta miltä näyttäisi, jos sammuttaisimme tuon, ja tuon ja tuon?
En tiedä.Yritetään vain.
Näyttää hyvältä.
Pysykää kanavalla ja katsokaa uusi ohjelmamme Intohimon ruokaa.
Se tulee seuraavana.
- Lähetys loppui. - Okei, kiitos kaikki, hyvä ohjelma.
- Mennään illalliselle. - Myöhästyn solariumista ja hierojalta!
- Sanoinhan, suhde on lopussa. - Mitä?
- Se on ohi! Jätin sinut! - Mitä? En voi uskoa tätä!
- Puhut typeryyksiä. - Enkä puhu, olen kirjailija!
- Hän näyttää upealta. - Joo. Valmistaudutaan lähetykseen.
Yemanja, valmistan lempiruokaasi tänään.
Ole kiltti, anna kaiken mennä hyvin.
Vau. Minun pitäisi pitää tukkaa auki useammin.
Okei! Viisi,
neljä, kolme...
Hyvää iltaa. Olen Isabella Oliveira, ja ohjelmamme on Intohimon ruokaa.
Opetan, kuinka yksinkertaisista aineksista tehdään aistillisia, herkullisia ruokia, jotka
sytyttävät ruumiin ja tyydyttävät sydämen.
- Luoja, kamera rakastaa häntä. - Se on kuin ihme.
Haluaisin esitellä avustajani, Monican.
- Hei! - Mitä nyt tapahtuu?
E-e-en tajua...
Soita 'Vuodenajat', sydäntensärkijä.
Tämä tapahtuu aina.
Juuri noin. Älkää lopettako. Tekee hyvää käsivarsille.
Kookosmaito on bahialaisruokien pääaines.
Vaikea uuttaa, mutta se on joka hikipisaran arvoista.
Nyt, kaatakaa vähän kuumaa vettä päälle,
ja puristakaa.
Puristakaa.
Ja nyt vähennämme lämpöä, jotta kaikki meren tuoksut ja maut säilyvät.
Sen hautuessa leikkaamme tomaatit neljään osaan.
Varmistakaa, että tomaatit ovat kypsiä ja täyteläisiä.
- Hän on luonnonlahjakkuus. - Niiden tulee olla kypsiä, mutta kimmoisia.
Kastelkaa ranskanleipää kookosmaidossa.
Murtakaa sen kuori niin, että kookosmaito imeytyy kunnolla...
- Viski, kiitos. - Tulee aivan heti.
Hei mies.
- Vatkatkaa sitä sormin, kunnes... - Isabella!
- Tuo on vaimoni! - Hei!
- Tuo on vaimoni! - Vatkaatko sinä häntä sormin?
Paistakaa, kunnes siihen muodostuu kullanvärinen kuori.
Se maistuu vielä paremmalta, jos syötte sen rakastettunne seurassa.
Lähetys loppuu.
Hyvät naiset ja herrat. Haluaisin kohottaa maljan.
Kaikille työntekijöille uskomattoman menestyksekkään ensiesityksen kunniaksi.
Ja tietenkin, Brasilian lahjallemme,
ihanalle Isabellalle!
- Hyvä, hyvä, bravo. - Miten vain.
Tulet muuttamaan elämäni.
Hei, taksi! Pysähdy!
Kuinka hän saattoi! Puristeli kookospähkinöitä koko maailman nähden!
Tyttöystäväsikö on strippari? Niin minunkin. Siihen tottuu.
Tuolla hän on? Pysähdy!
- Isabella! - Voi Luoja.
- Toninho! - Yemanjan kiitos.
Minun pitää puhua kanssasi... kahden.
Izzy, odotan täällä.
- Mitä kasvoillesi tapahtui? - Mitä tapahtui?
- Puolustin kunniaasi! - Kunniaani ei tarvitse puolustaa.
Eikö? Matkustin puoli maailmaa etsien Isabellaa, jota rakastan.
Näin sinut TV: Ssä, ja näytit...
Näytät...
Näytät kauniilta.
Kuten silloin, kun tapasimme ensi kerran, ja sinusta tuli vaimoni.
Ihosi maistui suolalle ja hiuksesi tuoksuivat kanelille.
Ja kun suutelit minua, huulesi olivat kuumat kuin chilipippuri.
Se sai pääni pyörryksiin.
Nyt olet täällä. Tule kanssani kotiin, kuulut sinne.
Kuulun sinne, missä päätän olla. Olen päättänyt olla täällä.
Päätätkö myös pukeutua noin? Se ei ole soveliasta asemassasi.
- Ja mikä se asema on? - Olet naimisissa kanssani.
Hassua. Et käyttäydy naimisissa olevan tavoin.
Kolme vuotta makasin selälläni sinun takiasi. Kolme vuotta!
Puhumattakaan siitä, etten saa koskaan ajaa minnekään!
En ole mikään koiranpentu sinun talutushihnassasi.
Hyvä on. Tästä lähtien voit mennä minne haluat.
Isabella, vannon äitini haudan kautta, olet ainoa nainen, jota olen koskaan rakastanut.
Äitisi on vielä elossa.
Ei sillä ole merkitystä. Et voi jättää minua!
Olet vaimoni!
Hyvästi, Toninho.
Äitisi haudan kautta?
Kultu, älä ole tyhmä.
Mies, tästä ei tule helppoa.
SULJETTU TOISTAISEKSI
Isabella? Oletko siellä?
Madame Oliveira. Alberto.
- Muistatteko minut? - Tietenkin. Kaikki puhuvat ohjelmastasi.
On kunnia, että vierailette ravintolassamme.
- Mutta en keittiössänne. - Suokaa anteeksi?
Jeanne Moreau.
- Jeanne Moreau? - Muistatte vielä.
Varmasti, madame.
- Mitä tuo tarkoitti? - Ei mitään.
- Käyttäydyin huonosti. - Sinä, huonosti?
Vaikea kuvitella.
Kiitos.
Ei sinun tarvitse ostaa kukkia. Eiväthän nämä ole treffit.
- Vai ovatko? - Luulitko, että tämä olisi liiketapaaminen?
Luulin.
Jaa, no... ei.
Eikö?
Olen pahoillani.
Minulla on ollut kivaa, ja olet ollut kiltti, mutta en ole vielä valmis.
Ehkä jonakin päivänä?
Jonakin päivänä.
Tuo voimäärä voisi tappaa miehen.
Tuollainen nainen voisi tappaa miehen!
Ruskistakaa banaaniviipaleet ja lisätkää ruskeata sokeria. Antakaa sulaa.
Lisätkää hieman jauhettua neilikkaa, ja runsaasti kanelia.
Sitten lisätään hieman cachaçaa, joka tekee kastikkeesta karamellimaista.
Muistakaa käyttää ruoanlaitossa silmiänne ja nenäänne.
- Kuka tuo on? Ja nuo kitaramiehet? - Opitte luottamaan aisteihinne.
- Keskeytetään! - Ei! Ei, ei, jatketaan vain.
Hakekaa minulle aspiriinia.
- Hei, tuo on se kaveri. - Voi Luoja.
- Harjoittelivatko he tätä? - Ei, odottakaa!
- Haluatko hänen jatkavan? - Haluan. Mene lähelle tarkkailemaan.
- Hyvä on. - Jatketaan ohjelmaa.
Okei, laitetaanpa banaanit nyt jälkiruokalautaselle.
Laitetaan pannu takaisin tulelle,
ja lisätään kuorrutukseen vähän vettä.
Se on tulinen, hyvälle tuoksuva ruoka, josta varmasti pidätte.
Kiitoksia.
Hei, odottakaa hetki.
- Ja lähetys loppuu. - Oletko järjiltäsi?
Tietenkin olen! Sinä välttelet minua, et ole huomaavinasikaan!
Et anna minulle mahdollisuutta. Minähän olen aviomiehesi!
- Tuo on siis se aviomies. - Hän on söpö.
Ottakaa hänet, viekää pois, tätä tietä.
Viekää pois. Antaa mennä.
Rauhoituhan.
Ette voi pidättää miestä, joka haluaa puhua vaimonsa kanssa.
Onko laulaminen muka rikos?
Annetaan kaverille hommia. Luehan tämä.
'Isabellan rohkeat, sensuellit ruokalajit pulppuilevat kitaroiden tahtiin.'
- Ymmärrän. - 'Herkkua makuaistille ja silmäniloa naisille.'
- Hienoa, vai mitä? - 'Rohkeampi kuin Julia Child,
- miehekkäämpi kuin Ed McMahon'? - No, se oli Monicalle.
- Niin? - Haluan Toninhon ja trubaduurit mukaan.
- Isabella inhoaa häntä! - Niinkö luulet?
Tiedän sen. Hän kertoi minulle.
- Uskotko häntä? - Kyllä!
Kuule, Cliff. En ole sokea. Pidät Isabellasta, eikä se mitään.
Mutta Toninho saattaa olla ruoanlaitto-ohjelman puuttuva mauste.
Hän ei ehkä ole hyvä Isabellalle, mutta täydellinen katsojaluvuille.
Sanon tämän suoraan, Alex, Isabella ei tule suostumaan siihen.
No, siksi sinä olet tuottaja.
Ei, en tee sitä. Liikaa pyydetty.
Katsojat rakastavat häntä.
Jos he rakastavat häntä, anna hänelle oma ohjelma. Mutta ilman minua.
Minä en pidä siitä, sinä et pidä siitä, Monida ei pidä siitä.
Mutta on totta, että teillä kahdella on... siis kameran edessä,
tiettyä kemiaa, jota katsojat rakastavat.
Ja katsojaluvut nousevat nopeasti...
Ja, jos Toninho ei pääse mukaan,
Alex sanoo, että ohjelma lopetetaan, tai hän etsii tilallesi jonkun toisen.
Tiedätkö,
taidat olla oikeassa.
- Katsotaan mitä tapahtuu. - Hienoa! Tiesin, että ymmärtäisit.
Kiitos. Hienoa.
Odotan vain, mitä seuraavaksi tapahtuukaan.
Hei, latinomuusikko, pääset ulos! Luojan kiitos!
Olen Cliff Lloyd.
Sinulle tarjotaan roolia Isabellan ohjelmassa.
- Tiesin, että hän haluaisi minut. - No, hän ei halunnut. Päällikkö halusi.
Päällikkö haluaa sinut ohjelmaan, ei Isabella.
Kaveri, sinulla on vielä paljon opittavaa naisista.
Monica, mitä minun pitäisi tehdä Toninhon suhteen?
Voi Luoja, anteeksi.
Mitä? Etkö ole ennen nähnyt puolipukeista tyttöä?
- En, en... ei kun siis, olen. - Okei, lopeta.
Olet siis aika ihastunut Isabellaan?
Joo, luulenpa että olen. Mitä hän näkee siinä kaverissa?
Ai siis sen lisäksi, että hän on komea, hurmaava, laulaa kuin enkeli...
Ei, kultu, laskin vain leikkiä!
Asiahan ei minulle kuulu, jonka vuoksi olen entistä kiinnostuneempi,
mutta jos haluat kosiskella Isabellaa, sinun tulisi tietää jotakin brasilialaisista naisista.
Kuten... mitä?
- Näytähän kellosi. - Okei.
Kiitos.
TAG Heuer.
Mitä helvettiä...!
Jos haluat oppia jotakin Isabellasta, sinun pitää oppia jotakin Brasiliasta.
- Se kello maksoi $1000. - Brasilia on enemmän kuin vain maa.
Katsohan, Brasilia on... tunne. Se on mielentila, jota ei voi kuvailla.
Sitä ei voi määritellä. Sen voi vain tuntea. Yritä, yritä.
Se alkaa etelästä, Porto Alegresta.
Ja se jatkuu ylös Recifeen, tajuatko?
Se on Candomblen rummut, se on karnevaalien samba,
se on Yoruban tomtom-rummut.
Sen tuntee jalkapohjissa, polvissa, tuolla...
Aina sydämeen asti.
Unohda se kello, okei?
Sinulla on kuu, sinulla on vuorovesi, ja tähdet.
Isabella on Brasilia, ja Brasilia on Isabella.
Ja jos haluat hänet, älä yritä, älä suunnittele tai valmistaudu.
Tunne.
Melonit ovat kuin poikaystäviä. Kerronko miksi?
Jotta löytyisi yksi hyvä, on kokeiltava sataa.
Mutta miksi kokeilisi enemmän kuin on tarpeen?
Olen Isabella Oliveira. Tervetuloa Intohimon ruoan erikoislähetykseen.
Tänään luomme sinfonian maailman kaikista hedelmistä.
- Jatkamme pian. - Poikki. Erinomaista. Kaksi minuuttia.
Kuinka hän tekee sen? Älä yritä ymmärtää, tunne vain!
Kiva nähdä sinua. Näytät säteilevältä.
Kiitos.
Tiedätkö, meidän pitäisi puhua yhdestä asiasta.
- Mitä oikein teet? - En voi itselleni mitään.
- Voisitko lopettaa hiuksieni nuuskimisen? - Anna suukko.
- Ei. - Vain yksi.
Tiedätkö,
minusta meidän pitäisi hakea avioeroa.
- Mitä? - Avioeroa.
Sanoinhan, että jotakin tapahtuisi.
- Mitä helvettiä on tekeillä? - En tiedä. Hei, kaikki, viisi sekuntia.
- Viisi sekuntia. - Kolme, kaksi...
- Annan teille vihjeen meloneista: - Miksi hän ei laula?
- Älä kysy. Tunne vain. - Et saa avioeroa! En suostu siihen ikinä!
- Olet vaimoni, rakastan sinua. - Keskeyttäkää!
Keskeyttäkää.
Mitä tahansa, Hulluna sinuun, tietovisailuja, pitkiä mainoksia!
- Voi Luoja. - Mitä vain, mutta keskeyttäkää!
- Ääliö! - Mitä?
- Tule tänne! Tapan sinut! - Voi ei!
Senkin latino-vinkuja!
Tajuatko mitä juuri teit? Lähetys esitetään suorana!
Hyvä! Kaikki näkivät, kuinka paljon rakastan häntä,
senkin perseennuolija TV: N orja!
- Siinä sinulle! Ja siinä! - Hei!
Tuhma tyttö. Tuskin tunnistin sinua.
Tuskin tunnistan itseäni.
Ei, Cliff, et saanut potkuja. Et vielä.
Pääsimme uutisiin. 'Todellista rakkautta ruoanlaitto-ohjelmassa.'
Nähdään.
Mitä oikein teen väärin? Rakastanko häntä liikaa?
Jos rakastat, miksi vehtailit naapurin eukon kanssa?
Et sinä ymmärrä. Et ole mies.
Toninho, tuo oli ihanin asia, jonka olet koskaan sanonut minulle.
En voi uskoa, että hän rankaisee minua niin kovasti yhden virheen takia.
Yhden typerän virheen? Pidit Isabellaa vankina ravintolassa!
- Hän oli kokki! - Niin, kokki!
Pyhä Isä, auta meitä, okei?
Aloitetaanpa alkeista.
- Mikset yritä olla hänen ystävänsä? - Hänen ystävänsä?
Usko vain, katson Oprah Winfreytä. Ystävyys on jokaisen ihmissuhteen perusta.
Ei meidän suhteemme ollut mikä tahansa suhde, rakastimme toisiamme!
- Kuten Romeo ja Julia? - Niin!
- Tai Tristan ja Isolde? - Niin!
- Sonny ja Cher. - Niin!
- He kaikki kuolivat, paitsi Cher. - Niin kuolivat, mutta rakastuneina.
Toninho, olet macho, romanttinen ja primitiivinen hetero.
Kulta, se on niin 1900-lukua. Yritähän elää nykyhetkeä.
Cliff ainakin ymmärtää olla Isabellan ystävä. Isabella pitää siitä.
- Cliffkö? - Niin.
Mitä Isabella voisi nähdä siinä pellessä?
En tiedä. Paitsi että hän on kiltti, nykyaikainen ja tunteellinen.
Ja kova! Pilailin vain.
Mitä sinä teet täällä?
Ajattelin, että voisin auttaa sinua markkinoilla, kuten ennen. Muistatko?
- Saanko? - Ei kiitos.
Voisin käydä ostoksilla puolestasi, sinun ei tarvitsisi herätä niin aikaisin.
Toninho, miksi käyttäydyt noin?
- Haluan olla ystäväsi. - Ystäväni?
Niin.
Eli jos minulla on ongelmia rakastajani kanssa, voinko kysyä neuvojasi?
- Onko sinulla rakastaja? - Ei vielä.
- Voisitko rakastaa jotakin toista? - Voisin.
Et voisi! Jokaiselle ihmiselle on vain yksi täydellinen puoliso.
Kun tapasimme, tiesin heti, että se olit sinä.
Jos luovutamme, emme voi enää koskaan rakastaa näin.
Kuka luovutti? Minä vai sinä?
En luovuttanut. Tein virheen, ja kadun sitä.
Isabella, ole kiltti ja anna minulle uusi mahdollisuus.
En voi elää ilman sinua.
Teen mitä ikinä haluat.
Toninho, älä tee tästä vaikeampaa.
Voimme olla ystäviä.
Mutta en rakasta sinua enää.
Olen pahoillani.
Kuule, sinun on pakko tulla takaisin.
Meressä ei edelleenkään ole kaloja, kalastajat ovat epätoivoisia.
- Menetät ravintolasi. - Rafi, en voi palata kotiin ilman Isabellaa.
Anna kaikille lopputili.
Sen lisäksi en voi sanoa muuta.
INTOHIMON RUOKAA - SUORANA LÄHETYKSENÄ 7.30
Sinusta on tulossa tähti, Isabella.
Etkö ole onnellinen?
Olen, kai.
Tein kaiken voitavani saadakseni Toninhon ohjelmasta.
Ei se mitään.
Ei sillä ole enää väliä.
Ja muistakaa: Viimeinen ja tärkein ainesosa on se,
että jaatte aterian rakkaan ihmisen kanssa.
Kiitos.
Hei!
- Mikä sinua vaivaa? - En tiedä.
Kaikki menee hyvin, mutta tuntuu kuin tuuli puhaltaisi lävitseni.
Voi, beibi, se on yksinäisyyttä.
Kultaseni, sinun pitää rakastua uudelleen, ja nopeasti.
- En ole sillä tuulella. - No et tietenkään. Olet ruosteessa.
Sinun pitää yrittää. Kulta, jos et syö, et tunne nälkää.
Okei, pitäkää kiinni paprikoistanne.
Ette usko tätä. TV-kanavaverkko soitti.
Huomenna meitä tapaamaan tulee muutamia johtajia.
Ohjelma voi päästä koko maan kattavalle kanavalle!
- Koko maan kattavalle! - Koko maan kattavalle!
Koko maan kattavalle.
Koko maan.
Hei, mikä hätänä?
Etkö ole iloinen? Tämä oli unelmamme.
Olenhan minä iloinen. Olen vain väsynyt.
Vietkö minut ulos tänä iltana?
Joo, tottakai. Hienoa.
- Voimme keskustella parista ideasta. - Ei, ei työn vuoksi. Huvin vuoksi!
Voisiko se olla vain huvin vuoksi?
Huvin?
Osaan huvitella.
Vau. Olet kaunis.
Isabella.
Istuhan.
Hei, tässä Isabella. Jätä viesti äänimerkin jälkeen. Hei.
Isabella, oletko siellä?
- Tiedän, että haluat minun menevän... - Laitanko sen pois päältä?
Ja olen antanut sinulle siihen monta syytä.
Mutta haluan sinun tietävän, että mitä tahansa teetkin, rakastan sinua aina.
No kuitenkin, tämä on sinulle.
Odota.
Haluan rakastua uudelleen.
- Isabella. Odota, odota, odota. - Mitä?
Hei, pitäisin siitä todella paljon.
- Teinkö jotakin väärin? - Et, et, et. Minä vain...
Minusta tuntuu, että välität vielä siitä kaverista.
- Se ei ole totta. - Isabella, pidän sinusta paljon.
Sinun pitää vain selvittää itse, mitä haluat.
Nähdään.
Hyvää yötä.
Näyttää aneemiselta. Tee siitä tummempaa.
Isabella. Annahan minulle paras Julia Roberts -hymysi 15 minuutin kuluttua.
Paljon kirkkaampi. Nosta sitä vähän ylemmäs.
- Cliff? - Niin?
En ole varma tästä asusta.
Mitä tarkoitat? Näytät uskomattomalta.
Vain yhden ohjelman ajaksi. Se on vähän vähemmän... etninen.
Etninen?
- Cliff, Alex linjalla neljä. - Okei.
Kuule, näytät kauniilta.
Todella.
Okei. Tule.
Okei. Siinä, hyvä.
Nähdään huomenna.
Yemanja,
tarjoan sinulle nämä helmet,
jotta kalat palaisivat Bahiaan.
Mutta mitä Isabellaan tulee... pysy erossa asioistani.
Tämä on hänen päätöksensä. Ja minun.
Kun ihmisen rakkaus on tarpeeksi vahvaa,
ei kukaan jumala, et edes sinä, Yemanja, voi ottaa sitä pois.
Yemanjan kiitos.
MYYTÄVÄNÄ
Voi äiti!
Kuka puki sinut?
Johtajat. Onko se kamala?
Beibi, mikään ei ole kamala sinun ylläsi. Olet kaunis.
Pysy vain erossa minun vaatekaapistani.
- Missä Toninho on? - Toninho lähti kaksi tuntia sitten. Kivaa.
- Kaikki valmiina. - Lähti?
- Miksi? - En tiedä.
- Ehkä hän meni takaisin ravintolaansa. - Ravintolaa ei enää ole.
Hän menetti sen. Ei kaloja, ei kokkia, ei Toninhoa... ei ravintolaa.
- Mitä? - Okei, yksi minuutti.
Okei, beibi, unohda se. Meillä on ohjelma edessämme.
- Mitä tämä on? - Tabascoa.
En käytä tabascoa brasilialaisissa ruoissa. Saanko malaguetani?
TV-kanavan ohjeita. Malaguetas-pippureita on liian vaikea löytää.
- 30 sekuntia. - Älä huoli.
- Entä valaistus? - He haluavat kirkkaammat valot.
Viisi, neljä...
Lopeta. Kaikki hyvin, okei.
- Hyvää iltaa. Olen Isabella... - Miehet haluavat lähikuvia Isabellasta.
- Unohda bändi. - Hankkiudu eroon kummajaisesta.
Hän ei ole mikään kummajainen! Hän on miellyttävä nainen... mies.
Mikä on kenenkin mieleen. Mutta ei tässä ohjelmassa!
Tänään valmistamme perinteisen ruuan pohjois-Brasiliasta.
- Bobó de Camarão. - Lähemmäs. Pysykää lähellä.
- Pitäkää valot kirkkaina. - Okei.
Seksiä. Ajattele seksiä. Ei meitä ruoka kiinnosta, okei?
Hyvä. Hienoa.
Koristelkaa se farofalla ja avokaadonviipaleilla.
Ja nauttikaa ruoka rakkaan ihmisen kanssa.
- Okei. - Hyvä on.
Hyvää työtä. Hakekaa hänet.
- Se oli loistavaa. - Viihdyt varmasti osana perhettämme.
- Tulehan. - Meillä on suuria suunnitelmia. Moi, Cliff.
- Hienoa, hienoa! - Se oli upeaa!
Kuinka voit suostua tähän?
Kuule, heillä on mielessä vähän erilainen versio ohjelmasta,
sillä se menee koko maan kattavalle kanavalle, ja kaikki ovat innoissaan.
Versio? Luulin, että minä päättäisin siitä.
Tietysti, tietysti, mutta ohjelma on nyt isompi kuin me.
Kaverit rakastavat sinua, Isabella.
Niin paljon, että he haluavat sinun olevan ohjelman keskipiste.
Mitä se tarkoittaa?
Heistä Monica voi olla liikaa vanhoillisille katsojille.
Olen pahoillani. Albuquerquessa ei myydä vaatteita transvestiiteille.
Cliff, en suostu tekemään ohjelmaa ilman Monicaa.
Mutta sinun täytyy! Tämähän on unelmasi!
Ei tämä ole minun unelmani, vaan sinun. Tämä on minun painajaiseni!
Isabella, ole kiltti. Olet nyt tähti.
Kuulut maailmalle, ihailijoillesi.
Et voi enää tehdä päätöksiä.
- Enkö? - Et.
Arvaa mitä?
Minä lähden.
Roisto. Hän on aivan samanlainen kuin ne muutkin.
Se ei ollut Cliffin tähtihetki, mutta ei kai hän halunnut loukata ketään.
Piruparka on kai vain hieman sekaisin.
Hei, Izzy.
- Mennään kotiin ja juodaan kännit. - Okei.
Isabella!
Johan nyt on. Tule katsomaan. Tule.
Isabella!
Haluan, että sinä viet, kun tanssimme.
Haluan sinun ajavan autoa.
Haluan, että olet päällimmäisenä.
En haluaisi minkään olevan toisin.
- Voi ei. - Kuuletko minua?
Mene. Mene, mene.
Voi pojat. Rakkaus voodoota vastaan.
Mikset voinut olla tällainen ennen?
En tiedä, mutta olen tällainen nyt.
Nyt on liian myöhäistä.
Suutele minua, ja sano sitten sama.
Ooh, là, là! Pahalta näyttää.
Isabella, mitä sinulle on tapahtunut?
Mitä olen tehnyt?
Mennään.
Kokkaatko sinä nyt?
Minun täytyy antaa Yemanjalle lahja, jotta kirous raukeaisi.
Serafinahan kertoi, ettei kirousta voi peruuttaa. Ei onnistu.
Sen on pakko onnistua. Hän ymmärtää, ja antaa rakkauteni takaisin.
Mikä näissä pirun munissa on vikana!
Monica!
- Monica! - Mitä?
Olen menettänyt taitoni!
Kuule, se ei ole kaunein ruoka mutta se maistuu...
Kokeile sitä.
- En osaa enää laittaa ruokaa. - Ei! Kaikilla on joskus huono päivä.
- Se on hyvää. - Katso, kaikki on pilalla!
Okei, kuuntele. Rauhoitu. Laitamme sen taas kuntoon.
Käytetään kohokasta pohjana ja koristellaan tällä. Ei hän huomaa.
Yemanja, ole kiltti...
älä hylkää lahjaani.
Anna rakkauteni takaisin.
Isabella.
Toninho.
- Mistä tiesit, että olisin täällä? - Monica kertoi.
Tulin hyvästelemään.
- Kunpa voisin tehdä jotakin. - Voitkin.
Laitettaisiinko ruokaa ennen kuin menen, vanhojen aikojen kunniaksi?
- Minä en taida enää osata. - En minäkään.
Mutta ehkä osaamme yhdessä.
Se toimii!
Se on suolaista. Maistuu merivedelle.
- Toninho? - Niin?
- Rakastan sinua. - Rakastat minua?
Voi, Isabella.
Näin loppuu tarinamme Isabellasta ja hänen Toninhostaan.
He elivät onnellisina elämänsä loppuun asti.
Ja niin elimme mekin.
Yemanjan kiitos.
Suomenkielinen tekstitys: Visiontext Ltd Kristiina Smith.
FINNISH